Året var 1947,
to år etter krigen, da jeg begynte min reise
til det min far kalte "Sodoma i nord",
New York.
Kall meg Stingo,
som var mitt kallenavn på den tida,
i den grad jeg ble kalt noe som helst.
Jeg hadde knapt spart opp penger til å skrive romanen min,
for altjeg håpet og drømte om var å bli forfatter.
Men ånden min hadde vært isolert,
uten kjennskap til kjærlighet og død.
Selv da
var det vanskelig å finne billige leiligheter i Manhattan.
Og slik begynte min oppdagelsesreise
på et sted så underlig som Brooklyn.
Jeg vet det.
Du tenker på den rosa fargen. Alle gjør det.
Min avdøde mann, Saul, gjorde en god handel.
Kanskje et tonn med denne malingen Sjøforsvaret ikke hadde bruk for.
De hadde vel ikke bruk for rosa på de båtene?
Ok, jeg tar det.
Yetta har varslet om ankomsten i Det rosa palassets etniske kongedømme
til en ung forfatter fra sør.
Dine naboer inviterer deg opp for å spise med oss
i Sophies rom rett over ditt.
I kveld klokka åtte.
Boka er en velkomsthilsen
fra en av Brooklyns tidligste skalder til Brooklyns nyeste!
Sophie og Nathan
Ikke gå! Ikke gå!
- Jeg drar. Ikke gjør det! - Nei!
Vi trenger hverandre.
Jeg sa du skulle la meg være alene.
Hold deg unna. Kom deg vekk.
Nei, ikke gjør det!
- Jeg lyver ikke! - Du lyver.
- Jeg gjør ikke det! - Du lyver.
Ikke gå! Ikke gå fra meg!
Du vet vi trenger hverandre, Nathan.
Vi trenger hverandre.
- At jeg trenger deg? - Ja...
La meg fortelle deg noe.
Jeg trenger deg som jeg trenger alle sykdommene jeg kan navnet på!
Jeg trenger deg slik jeg trenger miltbrann.
Som trikinose.
Jeg trenger deg slik jeg trenger gallestein, pellagra, hjernehinnebetennelse.
Brights sykdom!
Karcinom i hjernen!
Jeg trenger deg som døden.
Hører du? Som døden.
Nei, Nathan.
Dra tilbake til Krakow.
Tilbake til Krakow!
God kveld.
Har du hatt det fint?
Likte du den lille forestillingen vår?
Var det godt å tjuvlytte?
Døra mi var åpen. Jeg bare lurte på hva som skjedde.
Var døra di åpen? Du lurte på hva som skjedde?
Her har vi visst vår nye litterære figur fra sør.
Så synd jeg ikke kan være med på litt livlig konversasjon.
Vi kunne hygget oss med skravling, du og jeg.
Vi kunne ha snakket om sport.
Sørstatssport som
lynsjing av niggere, eller "svartinger" er det visst dere kaller dem.
Ha det bra, slavedriver. Ses i et annet liv.
Går det bra med deg?
Ja.
Jeg beklager.
Det er ikke slik
han egentlig er.
Ikke be om unnskyldning.
Jeg bor her nede. Hvis det er noe du trenger...
Takk.
Du er veldig snill.
- Jeg bor i alle fall her nede. - Nei, det går bra.
Jeg heter Stingo.
Tilgi oss.
Seksti cent. Hver gang han høyner med 50 cent. Seksti...
Ja?
Vi hadde invitert deg på middag.
Det var veldig hyggelig av deg.
Jeg jobber ofte om kvelden og skriver om kvelden.
Men hvis det forstyrrer, vil jeg ikke...
Nei!
Da jeg var liten jente,
skrev faren min på maskin, og jeg sovnet til den lyden.
Det fikk meg til å føle...
Hvordan skal man si det?
Trygg.
Var faren din forfatter?
Nei, han var...
Han var jussprofessor.
Han skrev artikler
der han advarte polakker om nazitrusselen
og prøvde å få hjelp til jøder som ble forfulgt.
Lyden av skrivemaskinen vil få meg til å tenke på faren min
og hans godhet.
Har du lyst til å komme inn?
Kanskje en annen gang.
Du får unnskylde meg.
- God natt! - Ja.
Stinko?
- Stingo. - Stingo, ja!
Har aldri hørt det navnet.
- Det er ingen "K" der. - Jeg forstår.
Bare en "G".
Ja, det er fint!
Det er vennlig, lykkelig lyd.
Jeg liker det.
Nathan!
Nathan.
Herregud!
Forstår du ikke, Sophie? Vi er døende.
Opp og stå, gullgutt. Få fart i de late beina.
Kornet er i panna, maisen er på maisbrødet.
Old Ponkers planlegger å få i stand hestevogna.
Du skal være med på piknik nede ved kysten.
- God morgen, Stingo. - God morgen.
Vi ville bli venner
og ta deg med ut denne vakre sommerdagen!
Du må bli med opp og spise frokost med oss.
- Og så... - Ja.
- Coney Island. - Coney Island! Jøss!
Beklager det i går.
Ja.
Jeg vet hva du tenker på. "Disse folkene er rare."
På søndager liker vi å kle oss litt annerledes og gå ut.
- Ok. - Ok?
Jeg visste du ville forstå.
Alle der ute kler seg likt.
Se på de fattige, patetiske menneskene der ute.
Se på dem. Droner.
Alle går ned gata og ser helt like ut, alle med den samme kjedelige uniformen.
Du er kjedelig!
God morgen!
Men hun. Se på henne. Guds gave!
Få et kyss!
Ett kyss. Vær så snill.
Greit, ett kyss. Det er alt du fortjener.
- Ett til. Jeg trenger ett til. - Nei.
- Jeg må få ett til. - Nathan...
Klarer ikke å holde hendene unna deg.
Dette er... Nei, Nathan Landau!
Hva tror du om det, Stingo?
Her er jeg, en hyggelig jødisk gutt,
nærmer meg 30.
Jeg forelsker meg hodestups i en polsk shiksa.
Hva er det? Hva er en "shiksa"?
En shiksa er en ikke-jødisk jente. En dame av hedensk overbevisning.
Hun er en...
Greit. Jeg bare antok at hun var...
- At hun var jødisk? - Ja.
Jødisk?
Nei, nei. Vår Sophie er katolsk.
Ja, det er greit, men jeg er ikke katolsk lenger.
Vel, katolsk-aktig.
Da jeg traff henne første gang,
var hun bare skinn og bein og hår.
Og det var ett og et halvt år
etter at russerne hadde befridd leiren hun var i.
Ja, så ut som noe som skremmer fuglene.
Hva heter det? Fugleskremsel.
Jeg hadde "skjørbak".
Nei! Hun mener skjørbuk.
Og tyfus og anemi og skarlagensfeber.
Det var et mirakel at hun overlevde leiren.
Ja.
Jeg trodde jeg hadde blodkreft.
Jeg trodde jeg var døende.
Men det var Nathan som forsto at det bare var anemi.
- Er du lege? - Nei.
Det er min brors domene.
- Men jeg er biolog. - Ja!
- Jeg studerte naturvitenskap ved Harvard. - Harvard.
Og han...
Master i utviklings- og cellebiologi.
- Jeg forsker nå. - Han jobber ved Pfizer.
Pfizer, et stort farmasøytisk firma her i Brooklyn.
Uansett, jeg tok henne med til en venn av broren min,
en lege som underviser ved Columbia Presbyterian.
Ja.
Han bekreftet diagnosen min.
Og vi satte den lille søte her
på store doser med jernsulfat
og hun begynte å blomstre som en rose.
En rose.
En jævla vakker rose.
Du er noe for deg selv.
Takk for at du fikk meg til å bli blomstre som en rose.
Ikke "bli blomstre", bare "blomstre".
Hun er så flink. På tide at hun ble perfekt.
"Bli blomstre." Hva så? Dette latterlige språket!
Det er for mange ord!
Ordet for "hastighet", man har "rask, hurtig, kvikk,"
og de betyr alle det samme.
- Kjapp, snar. - Hastig.
- Rapp. - Ilende.
- Ekspeditt. - Akselerert.
Bevinget.
Nei, nei! Slutt!
Det er latterlig!
På fransk er det så enkelt. Man sier vite.
Eller på polsk, szybko, og på russisk bistroy.
Det er bare på engelsk at det er så vanskelig!
Hvor mange språk kan du?
Faren min var språkviter, så jeg mener...
Han lærte meg tysk, fransk, russisk, ungarsk,
de slaviske språkene.
Så hvilket språk ødelegger jeg nå?
Engelsk!
Faren din må ha vært en veldig interessant mann.
Ja, faren min var
en sivilisert mann.
Det er det det heter? "Sivilisert"?
- Veldig bra ord. - Ja?
Min far var en sivilisert mann som levde i en usivilisert tid.
De siviliserte var de første som døde.
Kan du spille piano?
Nei. Jeg spilte før, men jeg...
Jeg spiller ikke lenger.
Ikke nå lenger.
Min mor var en vakker pianist.
Nathan overrasket meg med det pianoet på bursdagen min.
Jeg elsker det stykket.
Da jeg var liten jente,
jeg husker at jeg lå i senga,
og jeg hørte min mor nede spille piano,
og lyden av min fars skrivemaskin.
Jeg tror ingen barn har hatt en mer fantastisk mor og far.
Og et vakrere liv.
Swanee, du kjenner den sangen?
Stingo, kom igjen!
Herregud!
Plutselig skalvjeg voldsomt.
Jeg husket Nathans stemme fra dagen i forveien.
"Forstår du ikke, Sophie? Vi er døende."
Jeg lengtet desperat etter å flykte,
å pakke koffertene og flykte.
Men jeg gjorde det ikke.
Jeg ble hos Yetta Zimmerman,
og bidro således til å oppfylle Sophies spådom om oss tre.
Vi ble bestevenner.
Her er et eksempel på hvor emosjonelt levende engelsk kan være.
Sophie elsket å fortelle om hvordan Nathan reddet henne.
At de traff hverandre var et mirakel for henne.
"Siden jeg ikke kunne stoppe for døden,
"var han hyggelig nok å stoppe for meg.
"Vogna holdt bare oss og udødeligheten."
Rim, rim.
Det er ikke vanskelig nok å forstå språket.
Bare hverdagslig snakk. Han må lære oss rim!
...hva språkets skjønnhet kan være når det skrives av kunstnere.
Jeg ser fram til å se dere neste uke. Og husk,
dere må ikke miste motet.
Dere vil forstå.
En morgen våkner dere og oppdager at dere har drømt på engelsk.
Unnskyld. Hvem sa han skrev det diktet?
Dickens.
Emily Dickens.
Takk.
Jeg vil bare at vi skal kunne leve...
Går det bra, frøken Zawistowska?
Ja.
Takk, det går bra.
Jeg er litt trøtt.
Jeg har sett at du har virket litt, vel, skjør, i det siste.
- Jeg håper ikke jeg er for personlig. - Nei! Nei, jeg...
Kan du hjelpe meg med den?
Takk.
Takk for at du
bryr deg.
Ha det.
Unnskyld. Kan du fortelle meg hva...
Hvor finner jeg det som er oppført i katalogen
som
den amerikanske 1800-tallsdikteren
Emily Dickens?
I katalogrommet til venstre.
Men du finner ikke en slik oppføring.
Gjør jeg ikke?
Hvorfor ikke?
Charles Dickens var en engelsk forfatter.
Det er ingen amerikansk forfatter med navnet Dickens.
Beklager. Nei, jeg er sikker på at det er en amerikansk dikter.
- Emily Dickens. - Hør her!
- D-I... - Hørte du hva jeg sa?
Det finnes ingen slik person.
- Skal jeg tegne et bilde til deg? - Nei.
- Hører du hva jeg sier? - Greit.
Det går fint.
Bare ligg stille.
La legen ta seg av deg.
Du er så vakker.
Ja! Hvordan ble du så vakker?
Jeg tror jeg kommer til å dø.
Nei.
Nei, pulsen din...
Pulsen din er fin. Den er stabil.
Du kommer til å leve til du blir 100.
Hvorfor er jeg så trøtt?
Legen mener du trenger litt farge i den vakre hvite huden din.
Jeg skal ta deg med til broren min.
Han er den beste legen.
- Nei, men du... - Trodde du jeg var lege?
Nei. Jeg er biolog.
Har du spist ordentlig i det siste?
Ja! Å, ja! Jeg...
Jeg har vært i USA i seks måneder og...
Så jeg spiser bedre enn noen gang.
Kanskje du har jernmangel og trenger å rette opp i det.
Jeg drar nå, men kan jeg komme tilbake senere?
Nei, ikke svar på det. Jeg kommer tilbake.
Ok?
Ja, ok.
Hvor lenge har du vært der?
Bare lenge nok til å begynne med middagen.
Du ser mye bedre ut.
Hva gjorde du her?
Det ser vakkert ut.
Vi skal spise kalvelever,
med venetiansk vri i en spesiell vinaigrettesaus
full av jern,
og purreløk fulle av jern.
Det vil dessuten bedre klangen i stemmen din.
Nero fikk purreløk servert hver dag for å gjøre stemmen mørkere.
Det visste jeg ikke.
Så han kunne synge mens han fikk Seneca trukket og kvartert.
- La meg hjelpe deg. - Nei! Du skal ikke bevege deg.
Vil madame smake på vinen?
"Château Margaux Grand Cru."
Herregud!
Spesiell dag, spesiell vin.
Når du...
Når man lever et godt liv
som en helgen og så dør,
må det være dette de får deg til å drikke i paradiset.
Ja.
Thomas Wolfe.
Look Homeward, Angel.
Herregud!
Hvordan høres Wolfe ut på polsk?
En stein, et blad, en oversett dør.
Av en stein.
Et blad.
- Døra. - Døra.
- Av alle de glemte ansiktene. - Glemte ansiktene.
Herregud! Dette var noe nytt.
Å høre Thomas Wolfe lest høyt på polsk.
Ja, første gang for meg også å høre Wolfe lest på engelsk.
Hvis den stakkars Wolfe hadde hørt deg lese dette høyt på polsk,
- ville han ha skrevet på polsk. - Nei, det tror jeg ikke.
Å, jo! Ja!
Var du...
Var du i en konsentrasjonsleir?
Ja, jeg kan ikke...
- Kan ikke snakke om det. - Beklager.
Jeg har for vane å stikke nesa borti ting som ikke angår meg.
Jeg
har så lyst til å bli kjent med deg,
å være nær deg.
Emily, Emily Dickinson?
Er det hun?
Å, nei!
"Tilhører Nathan Landau."
- Er det deg? - Det er meg.
- Er det din bok? - Nei, den er din.
Takk!
Takk.
"Re denne sengen til overmål.
"Re denne sengen med ærefrykt.
"Vent i den, til dommedag,
"storslått og vakker.
"La madrassen være rett.
"La puta være rund.
"La ingen gul solskinnsstøy
"forstyrre denne grunn."
Nathan, min nye og kjære venn,
introduserte meg for hva som virket som svaret på min hvileløse glupske kåthet.
Før jeg gikk i analyse, var jeg helt kald.
Kan du tenke deg det?
Nå er knulling det eneste jeg tenker på. Wilhelm Reich har gjort meg til nymfoman.
Jeg har sex på hjernen!
Navnet hennes bukter seg fortsatt på tungen min.
Leslie Lapidus.
Døra er åpen, kom inn!
Hallo!
Du er praktfull.
- Takk. - Ja.
- Har du lyst på en drink? - Jeg tar en...
Jeg vet ikke, la meg tenke.
- Jeg tror jeg skal ha en... - Herregud!
Å, faen!
Fantastisk knulling!
Vent! Bare la det ringe!
Hei, mamma.
Jeg har det fint. Ja, jeg sa det ville gå helt fint.
Ja, massevis.
Ja, jeg skal sørge for at plantene er vannet
og at hunden får mat. Mamma...
Ja, pappa. Ja, din lille prinsesse skal være snill.
Ok. Ha det!
De drar bort i helga og hushjelpen er syk.
Og de maser om hvordan jeg skal overleve i en helg i denne leiligheten alene.
Og det er med stappfullt kjøleskap og lås på alle dørene,
og Gud vet hva annet.
Jeg innså at Leslie ogjeg kunne boltre oss på dette stedet alene.
Mine forventninger fosset over.
Forventningene mine ble til et overløp som oversvømte det plettfrie teppet,
ut døra og ned Pierrepont Street,
over hele Brooklyns mørke sanselighet.
Leslie.
En helg alene med Leslie.
Har du lest D.H. Lawrence, Lady Chatterleys elsker?
Nei.
Han har svarene. Han vet så mye om å knulle.
Han sier...
Han sier at når man knuller, går man til de mørke gudene.
Stingo, jeg mener det.
Å knulle er å gå til de mørke gudene.
La oss gå til de mørke gudene!
Jeg tror jeg har rett til å spørre hva som skjer?
Du skjønner ikke.
Jeg kan ikke.
Jeg har nådd et stadium i min analyse.
Før jeg nådde dette stadiet av vokalisering, kunne jeg ikke ha sagt de ordene.
De anglosaksiske ordene med fire bokstaver som alle burde være i stand til å si.
Nå er jeg helt i stand til å vokalisere.
Leslie Lapidus kunne si "knulle", men hun kunne ikke gjøre det.
Nathan!
Jeg er så glad du er...
Ja, lille Stingo.
- Stingo? - Ja?
Vil du komme opp og ta en kveldsdrink med meg?
Ja.
Når Nathan blir engasjert,
glemmer han tida og alt.
Stingo, du ser...
Du ser bra ut. Du har på deg "kuktongen" din.
Det er kretongen min.
Å, ja. Kretong.
Jeg liker dette stedet.
Jeg er glad du ikke fikk sove.
Har du gjort noe med munnen? Du snakker så rart.
Jeg beit meg i tunga.
- Skal jeg hente noe til deg? - Nei, takk.
Den må bare være i fred.
Hei, har du...
Har du flyttet alle møblene?
Ja, liker du det? Jeg gjør det når jeg ikke får sove.
Det er en fin ting å gjøre, for da...
Da trenger man ikke tenke på noe.
Jeg får prøve det.
Nei.
Stingo.
Du trenger ikke flytte møbler.
Du vil flytte fjell.
- Nå kan jeg ikke flytte tunga engang. - Kanskje du flyttet den for mye.
Hvorfor er ikke alle kvinner som deg?
Du skal takke gudene for at de ikke er det. Se her.
Jeg ser mange, mange kvinner i livet ditt.
Mange vakre kvinner som forguder deg og vil elske deg masse.
Noen ganger ser jeg for meg at jeg blir alene for alltid.
Å, Stingo. Jeg er ikke rettferdig med deg.
Jeg tenker: "Å, Stingo, han er så ung. Han er en begavet amerikaner.
"Han har ingen virkelige problemer, men..."
Du vet ikke om jeg er virkelig begavet. Du har ikke lest noe jeg har skrevet.
Jeg spør deg ikke om det, hva det handler om,
for jeg vet at en forfatter liker å holde det for seg selv.
Den handler om en gutt.
En 12 år gammel gutt.
- Og... - Ja, så den er selvbiografisk?
Til en viss grad, kanskje.
Den utspiller seg det året mora dør.
- Jeg visste ikke at mora di var død. - Da jeg var 12.
- Var du veldig glad i henne? - Ikke nok.
Hva mener du med "ikke nok"? Hva mener du?
Jeg mener ikke nok.
Det er det som er så fryktelig ved
å leve lenger enn de man elsker. Det er...
Det er skyld.
- Faren din? - Min far, min mor, min mann.
Har du vært gift?
Ja.
Da jeg var veldig ung, var jeg gift med en av min fars disipler.
Assistent ved universitetet.
Din fars antinazistiske skrifter, han fikk vel problemer på grunn av det.
Det han skrev.
Vel, en dag var jeg på messe
og jeg har en...
Jeg hadde en slags forutanelse.
Det var mye jeg fryktet og jeg...
Jeg løp ut av kirka og dro til universitetet,
og jeg så at porten var låst.
Og det var mange, mange tyskere der.
Og jeg så professorene. De lastet dem inn i vognene.
Og en del av lerretet var trukket til side.
Og jeg så min fars ansikt og ansiktet til mannen min bak ham.
Og...
Jeg så.
Men tyskeren trakk den for og jeg så aldri de ansiktene igjen.
De tok dem med til Sachsenhausen.
Det er en tysk arbeidsleir, men de skjøt dem dagen etter.
Det er det vi har fått høre.
- Mora di? - Min mor...
Min mor fikk
tuberkulose og...
Hun var veldig syk.
Hun holdt på å dø av det, og jeg kunne ikke gjøre noe.
Men jeg tenkte at hvis jeg kunne få mięso...
Hvis jeg fikk det kjøttet til min mor, ville det gjøre henne sterk.
Så jeg dro ut på landet,
og bøndene der solgte skinke.
Jeg dro med svartebørspenger, jeg kjøpte den og tok den med tilbake.
Men dette var forbudt, for alt kjøttet skulle til tyskerne.
Hvis man blir tatt...
Så jeg gjemte skinka under skjørtet på toget.
Jeg lot som om jeg var gravid.
Jeg var så redd!
Jeg skalv.
Så var det en tysker,
som var foran i toget, som så meg.
Jeg satt der og han kom bort til meg og han tok skinka fra under skjørtet mitt.
Så de sendte meg til Auschwitz.
Ble du sendt til Auschwitz fordi du stjal skinke?
Nei. Jeg ble sendt til Auschwitz fordi de så at jeg var redd.
Ja.
- Vet du hva det betyr? - Ja.
Prøvde du å ta livet ditt i Auschwitz?
Nei, det var etter det.
Etter det, jeg var i...
- Etter frigjøringen. - Etter at du var i trygghet?
Ja, trygghet.
Jeg var i trygghet. I Sverige. Jeg var i flyktningeleiren.
Det var bra... De prøvde å hjelpe.
De prøvde å...
De prøvde, men...
Jeg visste at
Kristus hadde vendt seg bort fra meg.
Og at bare en Jesus som ikke brydde seg om meg
kunne drepe de menneskene jeg er glad i,
men la meg være levende med skammen.
Herregud. Så jeg dro til den kirka.
Og jeg tok glasset, jeg knelte
og kuttet pulsen.
Men jeg døde ikke, selvfølgelig.
Selvfølgelig ikke.
Stingo, det er så mye du ikke forstår.
Det er så mange ting som jeg
ikke kan fortelle deg.
Jeg vil at du skal stole på meg.
Bare stol på meg.
Herregud! Der er Nathan!
Nathan!
- Sophie! - Astrid!
Jeg jobbet nattskift ved Brooklyn Hospital denne uka.
Min pasient er en gammel dame som er slemmere enn mora mi,
hvis du kan tro det.
God natt, Astrid. Sov godt.
Det var Astrid.
Kanskje jeg skal la døra være åpen. Hvis han kommer, hører vi ham.
Vil du ha en drink til?
- Flaska er tom. - Vel...
Jeg vet hvor Nathan har en flaske til.
Vær forsiktig, det er mørkt her.
Herregud.
Du ville sikkert føle deg bedre hvis vi bare ringte ham på laboratoriet.
Jeg kan ikke gjøre det.
Han liker ikke at jeg ringer ham. På jobb.
Uansett.
Jeg gjorde det for en time siden.
Og det var ingen som svarte.
Sentralbordet er sikkert stengt.
Ja, jeg tror det. Jeg er sikker på...
Noen ganger, når han ikke får sove,
går han rundt i hele byen.
Han går rundt i nabolagene.
Jeg vet ikke hvor han går, men en gang da han kom tilbake
hadde han blått øye og kjeven var helt hoven der.
Ja, jeg trodde det var brudd.
Han kan ha skadet seg.
Jeg vet ikke hvor han er, men jeg synes vi skal ringe etter politiet.
Jeg synes vi skal vente i to timer.
Bare vente til noen kommer til sentralbordet.
Vi bare ringer ham da.
Han jobber sent. Han ble sikkert bare trøtt og sovnet der.
Ja. Han sover sikkert der.
- Sikkert. - Du har sikkert rett.
Se her. Brenneckes Hitler-Jugend.
Han må ha alt som har blitt skrevet om nazistene i de årene.
Ja, han er besatt av nazister som slipper unna straff.
Tror du alt dette startet etter at han traff deg?
Jeg vet at jeg ikke burde fortelle ham om det stedet,
men hva kunne jeg gjøre?
- Jeg vet at det er min feil at han... - Jeg kan forstå.
Han er tross alt jøde.
Ja, han er jøde, men tror du ikke jeg er sint også?
For at disse forferdelige nazistene fikk leve, mens min far...
Slik en snill mann som ville hjelpe jøder blir drept.
Tror du ikke jeg er sint?
Men du kjenner ikke Nathan.
Du forstår ikke.
Hva han kunne finne på. Jeg tror...
- Noen ganger tror jeg... - Hva tror du?
- Hva tror du, polske jente? - Nathan!
- Går det bra? - Ja. Hva med dere to?
Jeg var så engstelig. Jeg var tåpelig.
Jeg ble redd, jeg trodde noe hadde hendt deg.
Jeg ville ringe, men jeg ville ikke ta sjansen på å vekke deg.
Vi har noe på gang på jobb. Noe stort.
- Ja? - Noe veldig stort.
Det er strålende, Nathan.
Ja, strålende.
Men du var her
med Sophie.
Ja, Stingo, du vet, han...
Stingo kom hjem fra stevnemøtet sitt.
Så jeg hørte døra, jeg trodde det var deg. Så jeg løp ut, men...
Uansett, jeg ropte: "Kan du ikke komme og ta en drink?"
For jeg var bekymret og han var en god venn for meg.
Han holdt meg med selskap.
Så nå har du sett mitt aller helligste.
Nå kjenner du alle Nathans mørke og triste hemmeligheter.
Det gjør jeg vel neppe.
De utsletter seks millioner jøder
og verden lar dem unnslippe.
Vil du være med på lynsjingen, sørstatsgutt?
Du har nok mye å lære meg der.
Jeg takker for i kveld.
Stingo, vent.
Stingo er vår beste venn. Hvorfor gjør du det?
Han er vår beste venn. Han fortjener bare takknemlighet.
Nathan, hør her.
Jeg var redd. Jeg visste ikke hva jeg ville gjøre hvis han ikke hadde vært her.
Det er sant.
Tilgi meg, kompis. Jeg beklager.
- Min elskede Sophie har rett. - Ja.
- Jobben må ha gått i hodet på meg. - Ja.
- Vi har noe stort på gang. - Jeg vet det.
Jeg er bare nok en gal vitenskapsmann, vi er gale alle sammen.
Kom igjen...
Jeg går.
- Takk. - Ja.
- Takk for at du tok deg av Sophie. - Det er greit.
Å, Nathan!
Beklager.
Kjære, jeg er hjemme.
- Ja! - Går det bra?
Ja.
- Sikker? - Ja.
Tar dere ikke imot ting i sør?
- Hvordan går det? - Det går bra.
Tenk fort!
Herregud!
Du kom inn og ødela alt.
Yetta har det beste man finner i Brooklyn.
Pokker!
Sophie burde hvile etter jobb.
Hun sover ikke lenger. Ikke siden krigen.
- Hvordan går det? - Bra. Takk.
La meg ta en titt.
- Nei. - Kom igjen!
Jeg skal ikke blande meg, jeg skal ikke kommentere. Ikke engang...
Jeg har ikke vist dette til noen. Ingen har sett dette.
Men jeg er ikke ingen. Jeg er en venn. Har dere ikke det sørpå?
"Venn", en person knyttet til en annen ved personlig respekt og affeksjon.
- Hør her. - En som tilbyr støtte.
- En beskytter, en støttespiller. - Jeg lovet meg selv da jeg begynte
at jeg ikke skulle vise det til noen før siste setning var ferdig.
- Bare etter det skulle jeg personlig vise det. - Vel...
Du er bare vettskremt for at ingen vil like det.
Vettskremt, som i skremme vettet av noen. Vettskremt, en fryktelig overveldende angst.
- Greit. - Det som skremmer livskiten ut av offeret.
Ja, greit!
- Det vil deg en viss idé. - Herregud!
- Hva med siden i skrivemaskinen? - Nei, det er...
Nathan! Slutt!
Greit.
Stingo! Hva er det verste som kan skje?
- Jeg oppdager at du ikke kan skrive! Ha det! - Pokker! Faen!
- Nathan, kom tilbake! - Det er utenfor rekkevidde nå, gamle venn!
Flott!
Stingo, vent litt!
Vent! Nathan har beordret meg til å ta deg med på kino.
Han gjorde meg til din beskytter mens han leser det.
Ja, så du ikke gjør deg selv noe nå.
- Nathan må være ferdig med å lese. - Ja!
- Kom, la oss gå og se. - Jeg tror jeg skal vente på rommet.
Nei, kom igjen!
Hvis han har noe å si til meg, la ham komme ned og si det.
Ja, ikke vær dum!
Bravo.
På denne brua,
hvor så mange store amerikanske forfattere han strukket seg etter ord
for å gi USA sin stemme,
med blikket rettet mot landet som ga oss Whitman,
som fra dens østlige grense drømte sitt lands framtid og ga det ord,
på dette spennet
som Thomas Wolfe og Hart Crane skrev,
ønsker vi velkommen Stingo til gudenes panteon,
hvis ord er alt vi vet om udødelighet.
Skål for Stingo!
Hvordan kunne jeg unngå den mest hjelpeløse begeistring
for en så sjenerøs og grenseoverskridende mentor?
Nathan var fullstendig glamorøs.
Sophie!
Vi klarte det!
- Stingo! - Nathan!
- Vi klarte det! - Hva? Hva klarte dere?
Nathan!
Husker du jeg sa da jeg kom hjem
at vi hadde noe stort på gang?
- Ja. - I dag løste vi det.
Hva?
Jeg kan ikke si det. Jeg skal fortelle om alt i kveld.
- Hvilken forskjell utgjør noen timer? - Nei, jeg kan ikke si det!
Kom igjen!
- Ganske snart får hele verden vite det. - Herregud.
Et av de største medisinske framskrittene noen gang.
Jeg kan ikke si det.
Kom igjen.
Jeg snakker om Stockholm. Neste år, oss tre sammen.
- Jeg snakker om Nobelprisen! - Herregud.
Beklager, gutt, jeg kommer dit først!
Vent! Jeg har noe å feire med!
Å, nei! Hva er det?
- Én til deg. - Herregud.
- De skal til den. - Herregud, Nathan.
- Nathan, for en vakker kjole! - Liker du den?
Prøv den.
Ta den på. La oss kle oss. Prøv den!
- Å, Nathan! - Kom igjen!
- Kan jeg gå... - Inn i krattet!
Prøv den. Vær så snill. Jeg vil se den.
- Jeg gjør ikke det. - Jeg vil se den.
Jeg vil se den på deg!
Så hold den oppe.
- Den har ingen topp. - Du er toppen.
Nathan, den er vakker!
Jeg må tilbake til laben.
Kan du ikke bli og spise lunsj med oss?
- I kveld skal vi feire. - Se på alt jeg har her.
Jeg vet det. Jeg kan ikke. Jeg må tilbake på jobb.
I kveld skal vi feire.
Sørg for at Sophie kommer trygt hjem.
Jeg vil se deg i de klærne i kveld.
Se på de skoene!
I kveld. Jeg skal se i kveld.
Kjære deg, jeg er så stolt av deg.
I kveld.
Det var du som ga meg ideen om å skaffe den.
Den er som min.
Det er en vakker klokke, ikke sant?
Dr. Kats, min sjef, du vet, hans kone.
Hennes familie er i gullsmedbransjen, så han kjørte meg bort med bilen
for å få den gravert.
- Den åpnes sikkert på toppen, som min. - Hva? Ikke få finger...
- Du fikk fingeravtrykk over hele. - Det kom ikke noe på den.
- Men tror du han vil like den? - Klart det.
Ja, han vil bli veldig fornøyd.
Den koster masse penger, mer enn jeg hadde råd til.
Men hvem bryr seg?
I dag er ikke penger viktig.
Få hit sjampanjen! Fort.
Lyset... Hent dem!
- Jeg har den. - Sjampanjen er bak!
Jeg husket ikke Nathans merke da jeg var i butikken.
Ja? Hvilken type?
Han i butikken anbefalte rosévin.
Han i butikken sa at den var veldig god.
- Overraskelse! - Overraskelse!
Er dette merket du likte? Jeg husket ikke.
Stingo kjøpte den sjampanjen til deg.
Ja.
Så søtt.
Den er vakker. Se på deg.
- Ja, liker du den? - Veldig kledelig.
Trofasthet ville kle deg mer.
Hva?
Har jeg ikke sagt at det eneste jeg absolutt krever av deg,
den ene lille tingen er trofasthet?
Og sa jeg ikke at hvis du noensinne var sammen med denne Kats
igjen utenfor jobben,
hvis du så mye som gikk tre meter med den billige idioten, denne svindleren,
- at jeg ville slå deg? - Ja, men...
Og i ettermiddag
- kjører han deg hjem i bilen sin. - Ja, men...
Du har tilbrakt hele ettermiddagen sammen med ham? Eller hva?
Eller snarere, du har knullet ham i hele ettermiddag?
- Nathan... - Prøvde du den nye kjolen for ham?
Så han kunne rive den av deg på et billig hotellrom?
La han ryggvirvelen din i en fin linje
mens han knullet deg?
Sikkert litt av et nummer med den raske kiropraktorpikken...
- Nei. Vent! Nathan! - Bare si det.
Vet du at han tok henne med hjem? Hva har du gjort?
- Fulgte du etter henne i ettermiddag? - Stingo...
Hva om du finner ut hvorfor Kats tok henne med hjem?
Du vil føle deg litt tåpelig. Bare finn ut hvorfor han tok henne med.
Ikke gjør det!
Kunstnerbarnet fra sør forsvarer en liten polsk hore.
Synd feiringen vil bli mer hverdagslig enn jeg hadde tenkt.
- Stingo, du må gå... - Jeg lar deg ikke være alene med ham.
Du gjør det bare verre ved å være her.
Nei! Han slipper ikke unna dette!
Du forstår ham ikke.
La oss bare glemme all denne dritten.
Ja. Hell i. La oss feire. Vet du hva?
Vi er her for å skåle for deg.
Men hva gjør vi her? Hva er vi her for å skåle?
- Du har rett. Jeg beklager. - Det er greit.
Jeg vet ikke hva som kom over meg.
Skål for min beste venn
- og for min beste jente. - Sånn.
Ja. Se hva jeg har med til deg.
Jeg skulle pakke den inn, men...
Den er vakker. Virkelig vakker.
- Liker du den? - Om jeg liker den? Jeg elsker den.
Ja. Den er som Stingo sin.
Er den?
Ja.
- Den er gravert. - Den er vakker.
Denne skålen er til ære for
min fullstendige avskjed fra dere to kryp.
Avskjed fra deg,
kiropraktorfitta fra Kings County,
og deg, kjedelige Dixie-bunnfall.
Du har ikke lurt meg, unge Stingo.
Siden du var så vennlig å la meg lese sørstats-hovedverket ditt,
den sytende pubertets-selvmedlidenheten
for din stakkars døde mor.
Kutt ut, Nathan.
Men se optimistisk på det.
Kanskje du er i nærheten av en helt ny form,
sørstatstegneserien.
- Og nå, min søte, søte... - Stingo...
Jeg vil stille deg ett spørsmål som har brent i sinnet mitt lenge.
Kanskje du kan forklare meg noe.
Grunnen til at du er her.
Vent...
Går gjennom gatene dyvåt av lokkende parfyme,
oppslukt av din stjålne jakt
ikke bare på én, men to.
Tell dem, mine damer og herrer.
To kiropraktorer.
Kort sagt, smir mens jernet er varmt,
for å bruke en gammel floskel,
men i Auschwitz
søker spøkelsene etter millioner av døde fortsatt et svar.
Nei.
Si meg.
Si meg, Sophie.
Den samme antisemittismen
som Polen har fått slikt internasjonalt ry for,
har en lignende antisemittisme ledet din egen skjebne,
hjulpet deg underveis, beskyttet deg,
så du kunne bli en av de veldig få mennesker som overlevde
mens millioner døde?
Si meg det. Hvorfor?
Forklar, er du snill!
Si meg hvorfor, heldige nummer 11379.
Si meg hvorfor du er en del av de levendes verden.
Hvilke glimrende små påfunn og knep klarte det vakre hodet ditt å finne på
som lot deg puste den klare polske lufta
mens mengdene i Auschwitz sakte ble kvalt av gassen?
- Nei! - Forklar!
- Slutt! - Forklar!
- La henne være! - Kom deg vekk!
Kom deg ut av min...
Hold deg utenfor!
Kom deg ut!
Gå vekk!
Jeg forlater huset, de er her.
Jeg kommer tilbake, to tomme rom. Ingen Nathan, ingen Sophie.
Og det siste noen vet,
er at han setter henne i en drosje og løper den andre veien.
Du aner ikke hvor vanskelig det er.
- Er det dr. Blackstock? - Ja.
Jeg er en venn av Sophie Zawistowska, og du har kanskje hørt om meg, Stingo.
Forfatteren! Sophie er veldig stolt av deg.
- Ja. Hør her, jeg prøver å finne henne. - Men bor ikke dere i samme hus?
- Hun flyttet ut i går kveld. - Flyttet ut?
Da hun kom i morges, følte hun seg ikke bra.
Jeg var bekymret for henne. Hun er en skjønn jente.
Aner du hvor jeg kan finne henne?
Hva med kjæresten?
- Jeg tror det er over. - Kanskje hun bor hos en venn.
Jeg kjenner ikke til noen venner.
Det var en polskjente som jobbet for en professor ved Brooklyn College.
Jeg husker navnet hennes. Det var Sonja Wajinska.
Jobber en kvinne ved navn Sonja Wajinska her?
Nei, beklager. Hun dro tilbake til Polen for seks måneder siden.
Men jeg kan gi deg adressen hennes hvis du vil.
Takk.
Du kjenner ikke tilfeldigvis en venn av henne, Sophie Zawistowska?
Jo.
Hun kom hit en gang for å besøke Sonja, men hun kom ikke tilbake.
Jeg kjente henne igjen fra mine dager ved universitetet i Krakow.
Hun er datter av professor Bieganski.
Var du en av studentene hans?
Jeg hørte ham forelese én gang. Det var nok.
Jeg vet at han var veldig kritisk til nazistene.
Han var veldig begeistret for nazistene.
Jeg tror det var fordi de hatet jøder like mye som ham.
Nazistene drepte ham.
De kom en dag og tok alle akademikerne.
Og de stoppet ikke for å sjekke de politiske overbevisningene deres.
Jeg tror du tenker på feil person.
Jeg skal vise deg.
Bieganski.
Se, Bieganski,
jussprofessor ved universitetet i Krakow
fra 1919 til 1939,
kjent for sine antisemittiske traktater.
En viktig talsmann for studentsegregasjon,
som gjorde det ulovlig for jødiske studenter å sitte på samme benk som polakker.
Der.
Astrid, din mor er på telefonen.
Jeg sa til Yetta atjeg skulle dra.
Noen uker i forveien hadde jeg mottatt et brev fra min far.
Han hadde arvet en liten gård,
og siden han visste jeg gikk tom for penger,
foreslo han atjeg kom tilbake til sør for å bo på den.
Jeg orket ikke å bo i Brooklyn.
Kom ned, mora di venter.
Ja. Jeg kommer.
Hallo!
Sophie, du er tilbake.
Ja, hei, Yetta.
Jeg kom for å hente resten av tingene mine.
- Har du hørt noe fra Nathan? - Nei. Ikke et ord.
Sendte bare en flyttemann i morges for å hente resten av tingene.
Ok.
Stingo?
Ja.
Jeg beklager det som skjedde, du vet det.
Jeg vil at du skal vite at Nathan ikke mente det han sa om boka di.
Du vet det. Ikke sant?
Jeg vet at han liker det du skriver veldig godt.
Det betyr ikke noe lenger.
Men vi vil fortsatt være venner.
Jeg drar. Jeg skal hjem.
Det blir et bedre sted for meg å skrive.
Vi har drevet deg vekk.
Det har ikke noe med dere å gjøre.
Jeg snakket med dr. Blackstock i dag.
Stingo, lette du etter meg der?
Jeg skulle gitt deg beskjed om hvor jeg dro, men jeg tenkte ikke på det. Beklager.
Beklager at du var bekymret for meg.
Han mente at din venn Sonja kunne vite hvor du var.
Sonja? Sonja Wajinska? Men hun dro tilbake til Polen.
Ja, jeg vet det.
Jeg dro til Brooklyn College.
Hun jobbet for en språkprofessor der.
Ja.
Jeg tror du traff ham en gang.
Han kjente faren din.
Ja, faren min.
Han hørte ham holde foredrag også
ved universitetet i Krakow, der jeg tror faren din foreleste.
Ja, hvis han sa det, fortalte han om faren min.
Sophie, hvorfor løy du?
Ja, vet du hvorfor jeg løy? Jeg var så redd.
Jeg var redd for å være igjen alene.
Så...
Ha det bra, min venn.
Sophie, jeg vil forstå.
Jeg vil vite sannheten.
Sannheten
gjør det ikke enklere å forstå.
Du tror at når du finner ut sannheten om meg,
så vil du forstå meg og tilgi meg alle de...
Alle løgnene mine.
Jeg lover å aldri dra fra deg.
Du må aldri love det.
Ingen skal noen gang love det.
Sannheten.
Jeg vet ikke engang hva sannheten er.
Etter alle disse løgnene jeg har fortalt.
Faren min.
Hvordan kan jeg forklare hvor høytjeg elsket min far?
Min far trodde at menneskelig perfeksjon var mulig.
Hver kveld berjeg til Gud om tilgivelse
for atjeg alltid var en skuffelse for min far.
Og jeg ber til ham
om å bli verdig en så stor, god mann.
Jeg var en voksen kvinne.
Jeg var fullt voksen.
Jeg var en gift kvinne
da jeg innså atjeg hater faren min hinsides det ord kan uttrykke.
Det var vinteren 1938.
Og faren min jobbet i flere uker på talen han kalte
"Det polske jødeproblemet".
Som oftest maskinskrevjeg de talene
ogjeg lyttet ikke til ordene, deres betydning.
Men denne gangen kom jeg over et ord gjentatt flere ganger,
som jeg aldri hadde hørt før.
Løsningen på Det polske jødeproblemet,
konkluderer han, er die Vernichtung.
Utrydning.
Jeg hadde ikke tenkt å gå til gettoen den ettermiddagen,
men noe fikk meg til å gå dit.
Jeg sto der, jeg vet ikke hvor lenge,
og så på disse menneskene som min far hadde dømt til å dø.
For alle disse mennene, disse kvinnene, disse barna, die Vernichtung.
Utrydning.
Plutselig husker jeg at faren min venter på den talen,
og jeg skynder meg hjem for å skrive ferdig,
men i all hasten for å gjøre den ferdig
gjorde jeg så mange skrivefeil.
Og jeg løp med den til universitetet,
og faren min hadde ikke tid til å sjekke den før han talte.
Han stiller seg foran alle disse menneskene, og han leser talen
og gjør alle de feilene og jeg ser at han blir så sint.
Og da det var over, kom han bort til meg.
Jeg var sammen med mannen min, selvfølgelig.
Og foran ham og alle kollegene, sa han:
"Zosia, din intelligens er udugelig."
Udugelig.
Jeg hadde ikke mot til å si: "Ja, men hva med jødene?"
Det jødiske folket, men...
Etter det stolte han ikke på meg uansett. Det gjorde ikke mannen min heller.
Etter det i Warszawa
hadde jeg en elsker
som var veldig snill med meg.
Du må hjelpe oss, Sophie.
Slutt å torturere henne.
Jozef bodde med sin halvsøster, Wanda.
Hun var leder i motstandsbevegelsen.
Sophie!
Hva er det?
Det er et bilde av barn utestengt fra germaniseringsprogrammet.
"Lebensborn"-programmet.
Dette er barn
tatt fra polske foreldre
som man til å begynne med mente
hadde ariske rasetrekk.
De ble tatt med til Tyskland
og oppdratt som tyskere.
Men på et tidspunkt ble det besluttet
at de var rasemessig upassende.
Upassende!
Det var derfor de ble
fjernet.
Alt vi ber deg om, er å oversette noen stjålne Gestapo-dokumenter.
Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke sette barna mine i fare.
Dine barn kunne være de neste.
Nei. Jeg vil ikke bli involvert.
To uker etterpå drepte Gestapo Jozef.
De kuttet halsen hans.
De hadde mot.
Herregud, for et mot de hadde.
Ikke lenge etter at Jozef ble drept, ble jeg arrestert.
Barna mine ble sendt med meg til Auschwitz.
Da toget ankom Auschwitz,
valgte tyskerne
hvem som skulle leve og hvem som skulle dø.
Jan, min lille gutt...
Jan, min lille gutt, ble sendt til Kinderlager,
som var barnas leir.
Og min lille jente, Eva, ble sendt til krematorium to.
Hun ble utryddet.
Takket være min perfekte tysk og mine sekretærferdigheter,
de tingene min far hadde lært meg,
begynte jeg å jobbe
for Reichsführer Rudolf Höss, kommandant i Auschwitz-Birkenau.
Den dagen de tok meg med for å jobbe for Höss, måtte jeg gå forbi Blokk 25.
Det var hit de tok med fanger som ble utvalgt for utrydning.
Folkene der måtte ofte stå i dagevis.
De var nakne og hadde ikke vann.
Hendene deres stakk ut av gitteret og de gråt og tryglet.
Denne kvinnen skal være
kommandant Höss' sekretær.
Ta henne med ned. Se til at hun dusjer ordentlig.
Gi meg klærne dine.
Her er dusjen.
Du må bruke denne desinfeksjonssåpen.
Den svir og stinker.
Men du må bruke den, for hun har god nese.
Sko!
Sett skoene her.
Ikke ta den, er du snill. Det var en gave fra faren min.
Herregud, hvordan klarte du å beholde dem i leiren?
Jeg gjemte dem. Vær så snill...
Hvis hun ser dem, fjerner hun dem.
Jeg skal vaske dem. Vær så snill, de er alt jeg har.
Greit.
Takk.
Ikke vær redd.
Jeg ble fortalt at du kunne hjelpe.
Hjelper du motstandsbevegelsen?
Men hva kan jeg gjøre?
Emmi Höss har en radio. Rommet hennes er under farens kontor
der du skal jobbe. Hvis du får tak i radioen,
ta den med hit. Jeg kan smugle den ut.
Klart det. Jeg skal gi deg radioen,
du smugler den ut, og jeg blir skutt for å ha stjålet den.
Det er derfor du må få Höss til å stole på deg.
Men hvordan?
Han er mann og du er kvinne...
Selvfølgelig!
Skallet, utsultet, stinkende av bakteriedrepende midler.
Veldig imponerende!
Du tar feil. Du ser tysk ut.
Du snakker kultivert tysk. Du skal jobbe med ham alene,
og han er en ulykkelig mann.
- Så gjør noe for meg. - Hva da?
Du må finne sønnen min.
Han heter Jan. Han er i barneleiren.
Hva vil du vite?
Om... Om han er...
- Om han er i live? - Ja.
Jeg forstår.
Kanskje Höss kunne få ham ut.
Jeg bakte Himmlers favorittkake.
Dette er den nye
sekretæren fra leiren.
Ta henne med til kontoret.
Himmler kan ikke bli til middag.
Tror du det er med vilje?
Hvorfor med vilje?
Du sa rømlingene og forsinkelsen i byggingen gjorde ham opprørt.
Det holder!
Tenk deg, den idioten tok med den nye jenta rett til kjøkkenet
uten å desinfisere henne. Til kjøkkenet!
- Jeg mener, barna... - De er sunne og friske.
Det er fordi de får ordentlig mat.
Hva skjer om vi drar?
De vil måtte ofre noe, som andre tyske barn.
Du ser godt ut.
Jeg drakk knapt
etter at jeg dro herfra.
Kan du tenke deg det?
Faren min spurte hva slags medisin
jeg praktiserte her.
Hva kan jeg si?
Jeg gjør Guds verk.
Jeg velger hvem som skal leve og dø.
Er ikke det Guds verk?
Du er for ung til å huske hva som skjedde med Tyskland under nederlaget.
Vi kan ikke være snille hvis vi skal overleve.
Det er en epidemi i barneleiren.
Samme hva vi gjør, dør de som fluer.
Du kan ikke være så følsom.
...og til slutt et karaktertrekk
felles for alle folk fra sørligere klimaer,
en slags åndelig sløvhet...
Snakker jeg for fort?
Nei, kommandant.
Unnskyld meg.
Beklager at jeg forstyrrer,
men hvis du kunne dra til Berlin
og forklare for Himmler hvor urettferdig ordren hans er,
ville han kanskje ombestemme seg.
Det er ingen ankemulighet. Vi blir overført, ferdig med det.
Pillene mine, fort!
- Skal jeg ringe legen? - Vær stille.
Det er uutholdelig.
Det er bedre nå.
Det ergotaminet er et mirakel.
Godt å høre, kommandant.
Sett deg.
Hvordan kom du hit?
Få fanger er så heldige at de får en slik jobb.
Jeg tror
det må ha vært skjebnen.
Skjebnen førte meg til deg
for jeg visste at bare du ville forstå.
Forstå hva?
At det har blitt gjort en feil.
Kan jeg vise deg noe?
Dette er et av de tidligste polske dokumentene
som foreslår en "endelig løsning" på jødeproblemet.
Jeg hjalp faren min å skrive det.
Kanskje du forstår det urettferdige ved mitt fengselsopphold.
Så du hevder du er uskyldig.
Jeg innrømmer gjerne min skyld i det mindre forhold
som førte til at jeg ble sendt hit.
Jeg ber bare om at den ugjerningen sammenlignes med min bakgrunn,
ikke bare som en polsk sympatisør med nasjonalsosialismen,
men også som en aktivist i den hellige kampen mot jødene.
Pamfletten du har i hånden, kommandant, bekrefter mitt poeng.
Jeg bønnfaller deg. Du har makten til å gi frihet.
Vær så snill...
Du glemmer at du er polakk og derfor en av Rikets fiender,
og at du alltid vil være det
selv om du ikke har gjort deg skyldig i noe kriminelt.
Du har flørtet skamløst med meg.
Det er vanskelig å tro at du er polsk
med din perfekte aksent og ditt utseende,
den fine huden og ansiktets form.
Så typisk arisk.
Du er en uvanlig attraktiv kvinne.
Det er noe ved visse ariske kvinner,
en ren og strålende skjønnhet,
en vakker hud,
og et vakkert hår,
som inspirerer meg
til å idolisere denne skjønnheten.
Unnskyld, sir. Et spørsmål fra Frau Höss, sir.
Ettersom barnet nettopp kom seg etter influensaen, vil fruen vite
om du mener Iphigenie er bra nok til å bli med på matineen
eller burde hun konsultere dr. Schmidt?
Hvis Frau Höss mener hun er bra nok til å bli med på matineen,
så tror jeg nok at hun er bra nok til å dra på matineen!
Jeg ville risikere mye hvis jeg hadde et forhold til deg.
Hvis jeg ikke skulle dra, ville jeg tatt den risikoen.
Men jeg må dra. Og det må du også.
Jeg sender deg tilbake til Blokk 3. Du drar i morgen.
Kommandant, jeg vet jeg ikke kan be om mye for meg selv
og at du må følge regler.
Men jeg trygler deg om å gjøre én ting for meg før du sender meg tilbake.
Jeg har en ung sønn i leiren. Han heter Jan.
Jan Zawistowski. Han er 10 år gammel.
Jeg er bekymret for helsen hans.
Jeg trygler deg om å vurdere en måte å slippe ham fri på.
Han en svak, og fortsatt veldig ung.
Vær så snill.
Hvis jeg har imponert deg, om så bare litt, med mitt nærvær
trygler jeg deg om å gjøre dette for meg,
ikke om å slippe meg fri, bare min lille sønn. Vær så snill.
Tror du at du kan få meg til å gå imot bestemmelsene
fordi jeg viste litt følelse for deg? Det er avskyelig.
Det finnes en lovlig måte! Det er "Lebensborn"-programmet.
Han er en perfekt kandidat for det.
Du kunne flytte barnet mitt fra leiren til "Lebensborn"-programmet.
Send ham til Riket for å bli oppdratt som en god tysker.
Han er blond og ser tysk ut
og snakker perfekt tysk som jeg gjør.
Forstår du ikke at min lille gutt, Jan,
ville være riktig for "Lebensborn"?
Jeg skal få sønnen din brakt hit i morgen.
Du vil få se ham, deretter vil jeg se til
at han blir fjernet fra leiren.
Du har ikke noe i dette rommet å gjøre.
Jeg beklager, frøken, jeg skulle bare...
Du kom for å stjele radioen. Du skulle til å ta den opp.
Jeg skal si det til faren min.
Han vil få deg straffet.
Jeg skulle bare se på den. Jeg sverger.
Jeg har gått forbi her så ofte. Jeg har aldri sett en radio,
som er så liten, så pen.
Jeg kunne ikke tro at den virket. Jeg bare...
Løgner! Du ville stjele den.
Jeg så det på ansiktsuttrykket ditt.
Du må tro meg, Jeg ville ikke ta radioen.
Jo, det ville du. Den koster 70 mark.
Du ville hørt på musikk i kjelleren. Du er en skitten polakk!
Mamma sier at polakker er verre tyver enn sigøynere
og skitnere også.
Du stinker!
Våkne.
Du besvimte.
Pust dypt, den kalde lufta vil gjøre deg godt.
Hold hodet nede for å få blodet i hodet igjen.
Førsthjelpsboka sier at en smekk skal hjelpe.
Sett deg opp og len deg mot senga.
Jeg skal si en ting, du er veldig pen.
Min mor sa du må være svensk.
Hva er det mønsteret på kjolen din?
Svømmemesterskap-merket mitt.
Jeg var klassemester. Jeg var bare 8 år.
Hvor var det, Emmi?
I Dauchau. Dachau var mye bedre enn Auschwitz.
Vi hadde et flott oppvarmet basseng bare for offiserbarn.
Jeg skal vise deg albumet mitt.
Dette er meg som baby.
Her mottar jeg medalje.
Dette er bassenget i Dachau.
Dette er meg med mamma.
Dette er også meg
med pappa.
Jeg kler av meg.
Kanskje vi kan dra og svømme i morgen.
Flott, pappa.
- God natt, Emmi. - God natt, pappa.
Jeg hadde mislyktes med radioen, slikjeg hadde mislyktes så ofte tidligere.
Men den natta gjentok jeg for meg selv!
"Jeg har reddet sønnen min. Jeg har reddet sønnen min.
"I morgen får jeg se ham!
"Og jeg kan si farvel til ham.
"Og han vil være reddet."
Herregud, jeg var så glad den natta!
Slikt håp.
Men Höss holdt ikke ordet sitt.
Jeg aner ikke hva som skjedde med den lille gutten min.
Så det var derfor jeg ikke ville
leve lenger.
Til Nathan kom
og fikk meg til å leve for ham.
Lev for meg, Sophie.
Lev for meg.
Herregud! Hva har jeg gjort mot deg?
Morris, kom her!
Stingo!
Nathan, sett ned den stolen! Dette er ikke noe tid...
- Sett ned stolen! - Sett ned stolen.
Stingo!
Å, telefon.
Det er dr. Landau, Nathans bror.
Greit. Takk.
- Ja, hallo. - Hallo, dette er Larry, Nathans bror.
Ja, Larry!
Nathan har snakket mye om deg. Jeg vet dere er gode venner.
Han har snakket mye om deg også.
Jeg lurte på om det hadde vært mulig å ordne et møte?
Ja. Bare si når og hvor.
Min bror har høye tanker om deg.
Jeg har aldri møtt en mer briljant person enn Nathan.
- Så kunnskapsrik. - Du har rett.
Han har overbevist meg om at du vil bli en stor forfatter,
noe han en gang ville bli.
Sett deg.
Virker på meg som om han har talent til alt han velger.
Han har fortalt deg og Sophie at han er biolog.
Ved Pfizer.
Biologien er min brors maskespill.
Han har ingen eksamen av noe art. Alt er bare en fabrikasjon.
Sannheten er at han er ganske gal.
Herregud.
Et av de tilfellene der
det kan gå uker, måneder, selv år uten at det viser seg, og så, bang.
Han har en jobb ved Pfizer, i biblioteket.
En enkel sinekyre jeg ordnet for ham
der han kan lese mye uten å bry noen,
og av og til forsker han litt
for en av de faktiske biologene der.
Jeg vet ikke om Nathan ville tilgi meg hvis han visste at jeg sa dette.
Han fikk meg til å sverge å aldri si noe til Sophie. Hun vet ingenting.
Det tragiske er at han ble født som et perfekt barn.
Han utmerket seg i alt.
Selv Nathans lærere spekulerte om hva Nathan ville oppnå.
Han var den slags barn
alle forventer å få æren for.
Da han var 10,
ble vi fortalt at det geniale barnet var paranoid schizofren.
Fra da av var de eneste skolene han gikk på
dyre mentalinstitusjoner.
Hva kan jeg gjøre?
Hvis han holder seg unna dop, kan han ha en sjanse.
Dop? Hva går han på?
Benzedrin, kokain.
- Visste du det ikke? - Nei.
Jeg vil ikke at det skal høres ut som om jeg ber deg spionere,
men hvis du kan ha et slags oppsyn med ham
og rapportere til meg per telefon fra tid til annen,
la meg få vite hvordan det går med ham.
Jeg beklager at jeg involverer deg i dette.
Jeg tror ikke du forstår.
Jeg er glad i dem begge.
De er vennene mine.
God morgen, herr Stingo.
Vi var redd noe fryktelig hadde hendt deg
på din vei tilbake til den rosa plantasjen.
Frøken Sophie ville at jeg skulle gjennomføre et søk.
- Frøken Sophie, du er praktfull. - Mange takk.
Så hvordan går det med dere i kveld?
Kom, kjære.
Dette var Nathans idé, å overraske deg med en sørstatskveld.
Boka di har virkelig pirret min appetitt for livet i sør.
Fortell ham om reisen.
Ja, frøken Sophie og jeg har diskutert muligheten
av å reise til ditt kjære Dixie i oktober.
- Og jeg har tenkt... - Ja.
- Hvis det er greit for frøken Sophie... - Klart det.
Jeg tenkte kanskje vi kunne gjøre det til en bryllupstur
og ta deg med, ikke bare som vår beste venn,
men som min forlover.
Jeg har æren av
å be om din hånd.
Om å ha og holde den,
fra denne dagen av,
til døden skiller oss.
Med denne ringen,
forlover jeg meg med deg.
Jeg tror tradisjonen er at brudgommen gir en gave til forloveren.
Jeg sa til Nathan at du måtte
legge den boka bort en stund og tjene penger,
og da ble han veldig trist.
Nathan, jeg kan ikke ta imot dette.
Stingo, ikke avvis dem.
Ikke kast bort talentet ditt.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal takke deg.
Vil den framtidige fru Landau gi meg æren av denne dansen?
Er det ikke spennende med Nathan?
Hva mener du?
Vet du det ikke?
Det skal være en hemmelighet.
Han fortalte meg at han og teamet hans
har oppdaget et legemiddel mot polio
i mitt hus.
Hvis bare Saul hadde levd og opplevd dette.
- Bilen er klar, fru Zimmerman. - Jeg kommer ned.
Hva sa Nathan da han så deg?
Jeg har ikke sett ham.
Han og Sophie dro herfra for et par timer siden.
Han sa noe om å se etter deg
og å ordne opp en gang for alle.
- Hva? - De fikk vel ikke tak i deg.
Sophie sa til ham at han innbilte seg ting,
prøvde å roe ham slik hun gjør når han blir slik.
Gud vet hva slags gal idé som gikk gjennom hodet hans.
Jeg ba deg passe på.
Hører du på Morris Fink neste gang?
Herregud, det er som å være hundefangeren for det hele.
- Morris, vet du hvor han er nå? - Nei.
- Hallo? - Dra til helvete for alltid.
Nathan?
- Går det bra med deg? - Ja.
- Hva er det med armen din? - Han skulle brekke den.
Jeg ble redd og løp vekk.
Han har en pistol, Stingo. Jeg tror han vil bruke den.
Jeg burde ikke latt ham være igjen der.
Vi burde dra og finne...
- Nathan? - Stingo.
Nå skal du høre på meg.
- Er det Nathan? Nathan? - Herregud!
Nathan! Kjære deg, tilgir du meg?
- Kom deg vekk fra telefonen, din hore! - Du vet at jeg elsker deg.
Jeg vil ikke snakke med deg igjen!
Nathan, vi er veldig glade i deg.
Vi ville aldri gjøre noe for å såre deg.
Fortell oss hvor du er.
Faen ta deg for at du forrådte meg bak ryggen min.
Du, som jeg stoler på som den beste venn jeg har hatt
og det helvetes fliret ditt dag etter dag.
Smøret ville ikke smelte i munnen din, hva,
da du ga meg manuskriptet for atjeg skulle lese det?
"Jøss, Nathan. Mange takk."
Mindre enn 15 minutter tidligere
rullet du deg i senga med kvinnen jeg skulle gifte meg med.
Gifte meg med!
Jeg sier "skulle det", i fortid,
jeg ville heller brenne i helvete førjeg giftet meg med en falsk polakk
som sprer beina for en snik av en sørstatsdrittsekk som forråder meg slik.
Nathan, vi kommer og henter deg. Hvor er du?
Kommer og henter meg? Du blir der du er. Jeg kommer og henter deg.
Dere begge.
Herregud, Nathan!
Ikke dra.
Vet dere hva jeg skal gjøre med dere usigelig svikefulle griser?
Hør her!
Nå kommerjeg og tar dere.
Herregud!
Jeg ringte til brorens kontor.
Larry er i Toronto, men de skal prøve å få tak i ham.
Jeg burde ha blitt der.
Kanskje jeg kunne ha hjulpet ham.
Han har aldri vært så ille før.
Jeg tror han kunne ha drept oss.
Jeg tror han kunne ha drept oss begge.
Jeg bryr meg ikke om at jeg ville dødd.
Jeg er redd for at han vil dø uten meg.
Takk.
Stingo?
Hvor skal vi?
Jeg vil ta deg med for å se på Washington-attraksjoner.
I Det hvite hus.
Kanskje vi får et glimt av Harry Truman.
Ja.
Jeg mener,
hvor skal vi?
Hvor skal vi egentlig?
Jeg kunne tatt deg med til den gården jeg snakket om i Sør-Virginia.
Når vi har slått oss til ro,
kan vi kjøre til Richmond,
kjøpe en platespiller, kanskje kjøpe noen plater.
Hva mener du med "slått oss til ro"?
Jeg elsker deg veldig høyt, Sophie.
Og jeg vil gifte meg med deg.
Jeg vil at du skal bo på den gården sammen med meg.
Jeg vil skrive bøkene mine der, at du skal hjelpe meg
og jeg vil at du skal hjelpe meg å oppdra en familie,
for jeg elsker deg veldig, veldig høyt.
Er det for mye å håpe på
at du kan elske meg også?
Hør her, Stingo, jeg er over 30 år nå.
Hva skal du gjøre med en gammel polsk dame som meg?
Det går bra.
"Gammel dame."
Ikke snakk sånn.
Du vil alltid være
den første for meg.
Vel, ja, ok. Vi kan dra ned dit.
Vi kan bo der en stund og...
Vi gifter oss ikke, for vi kunne avgjøre det senere.
Sophie, den slags landsens sted som jeg snakker om,
vi må være gift der.
Herregud, Sophie, de er kristne der nede.
Jeg vet ikke,
å gifte meg med deg snart, jeg har elsket deg lenge.
Jeg vet du er glad i meg.
Gi oss tid. Bare gi oss tid.
Det går fint.
Det er ikke bare aldersforskjellen
mellom deg og meg, Stingo.
Du burde ha en annen mor til barna dine.
Bare deg.
Det ville ikke være rettferdig for barna å ha meg som mor.
Sophie, de ville vært verdens lykkeligste barn.
Jeg skal fortelle deg noe.
Jeg skal fortelle deg noe nå som jeg aldri har fortalt noen andre.
Aldri, men jeg trenger en drink, så kan du hente en først?
Den dagen vi dro
til Auschvvitz, det var om våren,
og vi ankom om natta.
Det var en varm og vakker natt.
Mamma, du gjør så jeg får vondt!
Du er så vakker.
Jeg vil ha deg i senga.
Er du polsk?
Du!
Er du også en av de skitne kommunistene?
Jeg er polakk!
Jeg ble født i Krakow! Jeg er ikke jøde! Det er ikke barna mine heller!
De er ikke jøder. De er av ren rase.
Jeg er kristen.
Jeg er from katolikk.
Du er ikke kommunist?
Tror du?
Ja, sir. Jeg tror på Kristus.
Så du tror på Kristus, Frelseren?
Ja!
Sa ikke han!
"La de små barn
"komme til meg?"
Du får beholde ett av barna dine.
Hva behager?
Du kan få beholde ett av barna dine.
Du må gi slipp på det andre.
Må jeg velge, mener du?
Du er polakk, ikke jøde.
Det gir deg et privilegium, et valg.
Jeg kan ikke velge!
- Vær stille. - Jeg kan ikke velge!
Velg! Ellers så sender jeg begge bort dit!
Gjør et valg!
Ikke tving meg til å velge! Jeg kan ikke!
Jeg sender begge bort dit.
Hold kjeft! Det holder!
Jeg ba deg holde kjeft! Gjør et valg!
Ikke tving meg til å velge! Jeg kan ikke!
- Jeg sender dem begge bort dit! - Jeg kan ikke velge!
Ta med begge barna!
Sett i gang!
Ta den lille jenta mi!
Ta det lille barnet mitt!
Ta den lille jenta mi!
Så.
Vi drar til den gården i morgen.
Men vær så snill, Stingo,
ikke snakk om ekteskap
og barn.
Det holder at
vi drar ned dit
og lever
en stund.
Jeg var 22 år og jomfru
og holdt omsider i armene mine uendelige lengslers gudinne.
Mitt begjær var uuttømmelig.
Sophies lyst var både en nedsynking i kroppslig glemsel
og en flykt fra minnet og sorgen.
Mer enn det, innserjeg nå,
var det et febrilsk forsøk på å slå døden tilbake.
"Min kjæreste Stingo.
"Du er en så vakker elsker. Jeg måtte dra,
"og tilgi meg for atjeg ikke tar farvel, men jeg må dra tilbake til Nathan.
"Tro meg, du vil finne en vakker kvinne
"som gjør deg lykkelig på din lille gård.
"Men da jeg våknet, følte jeg meg så ille til mote
"og fortvilet over Nathan.
"Med det menerjeg så fylt av skyld, tanker om døden.
"Det var som om is strømmet i blodet.
"Så jeg må være med Nathan igjen, hva det enn betyr.
"Kanskje serjeg deg ikke igjen,
"men du må vite hvor mye det å kjenne deg har betydd for meg.
"Du er en flott elsker, Stingo.
"Sophie."
Landau. L-A-N-D-A-U.
Han jobbet i et farmasøytisk laboratorium.
Jeg tror det var slik han fikk tak i alt cyanidet.
De fant det ved siden av senga.
- Hvilken laboratorium, vet du det? - Jeg vet ikke helt hvor det var.
Tilhører Nathan Landau
UTVALGTE DIKT av Emily Dickinson
"Re denne sengen til overmål.
"Re denne sengen med ærefrykt.
"Vent i den,
"til dommedag,
"storslått og vakker.
"La madrassen være rett.
"La puta være rund.
"La ingen gul solskinnsstøy
"forstyrre denne grunn."
Og slik endte min oppdagelsesreise på et sted så underlig som Brooklyn.
Jeg ga slipp på raseriet og sorgen for Sophie og Nathan
og for de mange andre som bare var noen få
av de slaktede og forrådte martyrbarn av denne jord.
Da jeg omsider kunne se igjen,
så jeg de første strålene av dagslys reflektert i den dystre elva.
Dette var ikke dommedag.
Bare morgen.
Morgen, storslått og vakker.
Norwegian